![]() |
#1
|
||||
|
||||
![]()
”Jag skulle ju bara” (hört den förut?) ta en promenad längs landsvägen. Ja jag tänkte gå dom sex kilometrarna till Melinda för att kolla in om stranden var något för övriga familjen att ta sig till. Att gå längs landsvägen har aldrig varit min grej och efter bara en kort bit dyker den här vyn upp (bild 1), hmmm en liten avskickare till ett högt beläget kapell kan ju aldrig vara fel. På vänster sida om vägen ligger reningsverket och till höger går det upp en väg, med upp så menar jag upp!! Brant uppför men lite åt fel håll känns det som, (utsikten var i alla fall trevlig) (bild 2) ja ja det kanske tar av åt vänster snart. Men icke, jag ser kapellet men vägen jag går på tänker inte bära mej åt det hållet.
Att gå ner samma väg hade kanske varit ett alternativ om jag kommit fram till kapellet men inte nu, inte en chans! Ni ska veta att det är endast i extrema undantagsfall (läs återvändsgränder) jag går tillbaka samma väg jag kommit, ambitionen är alltid att komma vidare och gärna uppåt. I det här fallet så får jag det senare tillfredställt med råge. Ok kapellet är avskrivet (bild 3, kapellet sett från andra hållet) men jag knallar vidare och kommer snart in i något by liknande med mycket lovande skyltning (bild 4). Jag börjar ana att den här lilla promenaden kommer att utvecklas åt ett mycket positivt håll, tur att jag valde rätt skodon (bild 5) (brukar annars alltid gå i remsandaler). Rätt snart kommer jag fram till ett vattenhål (bild 6) med skyltar som bekräftar att jag är på rätt väg, (om det nu finns någon ”rätt väg”) här bär det faktiskt av lite utför. Det är faktiskt ganska gott om skyltar som hjälper en på traven och jag är på väg mot en övergiven by. Jodå nog är den övergiven alltid, övergivet men vackert (bild 7 & 8). En bit efter den övergivna byn (det var den det var skyltat till) så delar sig stigen, uppåt och neråt. Gissa vilket håll jag gick åt?…… japp uppåt så klart, vilda hästar skulle inte kunna hålla mej borta från den här stigen (bild 9). Men det är klart, man kan ju gå där nere också (bild 10) NOT! Här börjar den riktiga vandringen, det blir nu mer åsnestig i en grymt dramatisk omgivning med klippblock, lite barrträd och massor av olivträd. Lugnet störs endast av några envisa flugor och bromsar, här uppe känner man sig verkligen levande, man ser vägen där nere men den skulle lika gärna kunna vara på månen. Att gå en sådan här sträcka i bergen som aldrig trafikerats av annat än fötter, klövar och hovar är verkligen tillfredställande och jag känner mig nästan privilegierad. Jag låter några bilder sköta beskrivandet även om dom inte kommer i närheten av den verkliga skönheten. Det är svårt att beskriva hur brant det är neråt och hur dom beter sig för att skörda dessa olivträd som står i en grym lutning har jag ingen aning om. På bilden från den första anblicken av Melinda (bild 19) får man en viss känsla av höjden, man mer eller mindre hänger över stranden fast den är så långt borta. Resten av vägen leder neråt och genom otaliga olivlundar där man istället för stig får hålla utkik efter blåa markeringar på träden längs leden (bild 20) till slut så mynnar det hela ut här (bild 21) och jag går för att ta en mycket välförtjänt Mythos på Marias taverna vid stranden i Melinda. Övriga familjen ansluter med Taxi (loosers) och vi träffar en mycket trevlig pensionerad Greksvensk (om uttrycket tillåter) som sedan leder till att vi går hem med solnedgången i ryggen. Se bonusbilder i inlägget under. Ps antagligen går det att haka på leden tidigare än vad jag gjorde sett från Plomari alltså och detta kan vara värt att undersöka på plats. Bilder: hoppas att det är ok att köra den stora varianten redan från början (alla har väl bredband idag). Håll tillgodo! 1. ![]() 2. ![]() 3. ![]() 4. ![]() 5. ![]() 6. ![]() 7. ![]() 8. ![]() 9. ![]() 10. ![]() 11. ![]() 12. ![]() 13. ![]() 14. ![]() 15. ![]() 16. ![]() 17. ![]() 18. ![]() 19. ![]() 20. ![]() 21. ![]() Senast redigerad av ChrBra den 2008-07-09 klockan 19:48. |
|
|